NOTHING UNDERNEATH-SISTA VISNINGEN
Alexandra, skynda dig. Det är din tur.
Du ser fantastisk ut.
Perfekt.
Fantastisk.
Vänta!
Tack.
Max, kom och skåla med oss.
- Du är stor. - Tack.
Lillsyrran, kom.
- Succén är även din förtjänst. - Nej, det är du som är konstnären.
- Alexandra, underbar som alltid! - Hurså, det är ju bara som vanligt.
- Jag dör av hunger. Var äter vi? - Jag har bokat på Nobu.
Du åker med oss, Alexandra.
- Nej, Frederico. Jag åker inte med dig. - Det är vår kväll.
Våra kvällar är förbi sedan länge.
Strunta i henne. Festa med oss i familjen.
- Ska vi gå till "Cuba Libre"? - Okej.
Beppe har kommit.
Vi ses efteråt.
Jag hörde att kvällens visning var en triumf.
- För mig är det likgiltigt. - Och med krisen får hon mindre betalt.
Bara lugn, det här bjuder huset på.
- Vad gör du? - Jag är ju snäll mot dig...
Lugna dig, inte ikväll.
- Varför? Det är ju inte första gången. - Låt bli mig!
- Cris, vi drar. - Hej då.
Killar, det är en bil som följer oss. Kan det vara polisen?
Cris, ta det lugnt. Lika paranoid som vanligt.
Vi måste ha påfyllning. Stanna vid första öppna bar.
- Alexandra, kommer du? - Jag kommer. Jag tappade ett örhänge.
- Kommisarie Malerba. Vem är offret? - En fotomodell, Alexandra Larsson.
Någon bilistgalning såg henne inte, körde på henne och smet.
Hon var här med några vänner, men de var i baren och såg ingenting.
Okej, bra jobbat.
- Han såg inte henne, alltså... - Han såg henne inte.
- Mancuso, vad ser du? - Samma som ni, kommisarien.
Ett stort ingenting. Inga spår efter väjning eller inbromsning.
Goddag, polisen. Jag vet att ni var här med offret, men inte såg någonting.
Vi var i baren och hörde smällen.
Jag tyckte så mycket om henne. Vi gjorde en visning tillsammans.
Hennes sista visning.
- Vart var ni på väg? - Hem till mig för att festa.
La ni märke till något märkligt när ni körde hit?
- Nej. - Nej.
Jag fick en känsla i bilen av att en bil förföljde oss.
En bil? Vad då för bil?
- Den var svart och stor. - Såg du vem som körde?
- Nej, det var för långt bort. - Det kan jag tänka mig.
Jag behöver veta allt för undersökningen. Om ni kommer på någonting...
tveka inte att ringa mig. Jag heter kommisarie Malerba.
- Tack. - Hej då. - Hej då.
Du måste följa med mig. Daria!
- Frederico! Vad är det som hänt? - En tragedi. Alexandra är död.
Nej...
Åh, nej!
Ikväll i Milano förolyckades modellen Alexandra Larsson i en bilolycka.
Hon ansågs vara modeskaparen Frederico Marinonis största inspirationskälla...
och gjorde en visning för honom några få timmar före sitt tragiska slut.
Hela modevärlden är chockad. Kondoleanser...
Stackars liten.
Vilket tragiskt slut. Död under en bil.
Jag tror inte det var en olycka.
Jag åkte dit och tittade, precis som jag brukar.
- Vad är det? - Den rörde på sig.
Hur då rörde på sig?
- Vilken spark, det måste vara en kille. - Jag hoppas det är en tjej.
- Varför då? - Annars lär han bli en polis som du.
Är det för att det finns poliser du inte gillar?
De är alltid borta på nätterna och jobbar.
Då förstår jag.
Såna människor borde inte gifta sig utan förbli singel...
och bo i ett rörigt hus, eller hur?
Hjärtat, du vet ju att jag är annorlunda.
Jag har ju dig.
- Nå, vad kan ni berätta? - Hon hade tagit både alkohol och droger.
Allt det tog hon på "Cuba Libre".
Jag hittade lackfragment från bilen som körde på henne. Den var svart.
Med teknikens hjälp kan jag hitta märke och modell, men det kommer att ta tid.
Tack så mycket, Morabito. Snyggt jobbat.
Ursäkta mig, men jag tror att den här tillhörde er dotter.
Ja. När hon fyllde 18 fick hon dem av oss i present.
- Var hittade ni den? - På olycksplatsen. Jag är polis.
- Tack. - Adjö.
Fru Larsson...
- Mina kondoleanser. - Jag beklagar verkligen.
- Mina kondoleanser. - Tack för allt ni gjorde för vår dotter.
Jag skulle vilja att Alexandra bär den här för sin sista resa.
Jag designade den för henne.
Vi hade tänkt oss att ordna begravningen.
- I kyrkan precis bredvid hennes bostad. - Nej.
Så snart vi kan tar vi henne med oss hem.
Vi är lutheraner och skulle vilja ha en begravning i stillhet.
Vi måste börja leta efter någon likadan: blond, blå ögon.
Skandinavisk, sensationell.
Åk genast och kom tillbaks med den nya Alexandra.
STOCKHOLM
Hej, Monica. Det är Heidi.
Nej, jag är i Stockholm, men jag har inte hittat någon här heller.
Boka in mig på ett flyg till Oslo imorgon bitti.
Ja, bekräfta med ett mail. Tack. Hej då.
- Du tror att Alexandra Larsson mördades? - Ja.
- Malerba, din fantasi jobbar övertid. - Får jag?
Det här är en ritning över korsningen är olyckan hände.
X-et visar var hon blev påkörd. Det finns två lampor i närheten som är tända.
Då blir natten lika ljus som dagen.
Det finns inget på marken som tyder på att föraren sladdat eller bromsat.
En smitare bromsar eller sladdar innan han ger sig iväg.
Dessutom finns väninnans vittnesmål...
- Cristina Landolfi. - Just det.
Hon hade lagt märke till en mörk bil som följde efter dem.
- Chefen, det var mord. - Ni syditalienare är så envisa.
Vi är envisa, men också mot oss själva.
Vi säger en sak och gör något annat.
Här i norr är ni tvärtom, ni gör en sak och säger sen något annat.
Nu snurrar det i mitt huvud. Undersök saken, men ta det lugnt.
Jag förstod inte ett dugg av det här med nord och syd.
Tro mig, det betydde ingenting.
Jag lekte lite med hans huvud för att få en fördel i undersökningen.
Är ni säker på att det är mord?
Mancuso, det finns en vana här...
att sätta etiketten "olyckshändelse" på olika händelser.
Halsen avskuren, olyckshändelse. Någon söndersliten, olyckshändelse.
Livet har lärt mig att saker sällan är vad de verkar vara.
Och innan man sätter en etikett på någon typ av händelse...
måste man gå till botten via en undersökning. Så vad säger du?
- Vi gräver vidare. - Tack och lov.
Hon är här med mig.
Alla ut!
Var bara lugn.
Brigitta. Frederico Marinoni.
Hon är precis det jag letade efter. Bra gjort.
Jag är Daria Marinoni, Fredericos syster.
Brigitta, men alla kallar mig Britt.
Välkommen till vår familj, Britt.
Tack.
- Har du hittat något? - Ja.
En annan fotomodell i Milano har nyss dött under mystiska omständigheter.
Desideria Scotton, 27 år. Född i Bassano del Grappa.
För 5 år sen föll hon från sjätte våningen där hon bodde.
"Smaragden".
Samma adress som Alexandra när hon skulle bo här i Milano.
- Jaså? - Ett "kallt fall".
Ett olöst, undanlagt fall. Ser ni inte på tv, kommisarien?
Självklart.
Det blev aldrig klargjort ifall hon hoppade eller knuffades.
Då tar vi reda på det.
- Godkväll. Rum 108, tack. - Genast, fröken Olsson.
- Varsågod. - Tack.
Vacker, eller hur?
- Verkligen. - Hon har precis kommit.
Här är alltid en strid ström av modeller. De kommer, åker...
Eller så dör de när de faller ut från fönstren, som Desideria Scotton.
Den kvällen jobbade jag i receptionen.
Jag hörde en duns. Hon föll ner där.
Hon dog omedelbart.
Varför föll hon ut genom fönstret?
Den frågan fick jag av era kollegor för 5 år sen också.
Hur ska jag veta det? De är alla lite konstiga, de där flickorna.
När man ser dem ser de så självsäkra ut, men istället...
Saker är aldrig som de verkar vara.
Tror ni att det kunde varit mord istället för självmord?
Ska jag veta det? Det är ju ni som är polis.
Efter 5 år tar ni äntligen upp fallet igen.
De sa självmord, men jag trodde aldrig på det.
Varför inte?
För att en mor känner på sig såna saker.
Ni kände aldrig min dotter Desi.
Hon var en solig och livlig flicka, full av liv.
Allt gick bra, hon blev modell, tjänade bra. Varför skulle hon ta livet av sig?
Hon reste världen runt, träffade kända människor.
Hade hon någon pojkvän eller fästman?
Inte vad jag vet.
Fast en av de sista gångerna vi sågs bar hon en vacker klocka med briljanter...
- och hon sa att det var en present. - Från vem?
Jag har ingen aning. Hur som helst...
Förra året visade mig min kusin, som bor i Milano...
den här notisen för mig.
"Till dig, underbara blomma som plockades alldeles för tidigt."
"Till dig, underbara varelse..."
"ger jag en gåva för din ungdoms skull"
"Till Desi, för alltid"
När jag läste namnet Desi fick jag nästan en chock.
Det här sattes in på årsdagen av min dotters död.
Ser ni att det inte står något namn under?
Det är märkligt.
Nej, det är inte märkligt. Det är någon som inte vill avslöja vem han är.
Det kanske är samma person som gav henne klockan.
Efter så lång tid tänker han på henne. Det måste ha varit en stor kärlek.
Eller stor ånger.
Jag har väntat på ett svar i 5 år. Tror ni han mördade min dotter?
Ser du? Det här gjorde du! Du kommer att ta dig till toppen.
Seså, Cris. Du ska in, rör på dig!
En skål för nya Alexandra!
- Gratulerar. - Tack.
Jag skulle ha suttit på din plats, det lovade du mig!
Jag har gjort mina hundår här och det har inte du!
Du har druckit för mycket. Åk hem och sov.
- Kom, Cris. Jag följer med dig. - Rör mig inte!
Och du, Pippi-jävla-Långstrump, är ingen alls!
Du kommer aldrig att bli som Alexandra! Du är en kopia, en nidbild!
Nu får det vara nog, sluta!
Cris! Du gör dig till åtlöje.
Vi åker nu. Kom!
Och du och jag, Frederico, ska snacka om dig och Alexandra i Milano. Förstått!
Sluta nu! Lugna dig.
Vilken vacker familjebild.
Man berättade för mig att du har gjort en fantastisk kollektion.
Tack, Tanino. Trevligt att höra det från dig...
Bruce, vilken överraskning!
- Jag tog dig i Hollywood. - Lugn.
Britt, får jag presentera Tanino Andó.
Designern som många säger är min rival.
Trevligt att träffas.
Britt är född i Stockholm, men hennes mamma är italienska.
Det är sant, hon är vacker, din "lilla grönsak".
- "Lilla blomma", tack. - Ursäkta. Vilken liten personlighet.
Hur kunde du vara med honom i 2 år?
Jag hittade det ni sökte, kommisarien.
Den som betalade annonsen för Scotton heter Massimo Liverani.
Jag har skrivit upp adressen dit vi skickade fakturan.
Via Baldissera 5.
Tack så mycket. Ha en trevlig dag.
Jag kan kanske hjälpa er.
När jag letade på datorn såg jag att de senaste 5 åren...
har vi publicerat 4 andra annonser till Desis minne.
Och alla har fakturerats till Massimo Liverani.
Här är nummer fem. Stanna.
Massimo, vad ser du?
Marinonis kontor!
Precis! Liverani arbetar för Marinoni, precis som Alexandra Larsson.
Gå och ta en fika så ses vi här lite senare.
- Vill ni också ha kaffe? - Nej, tack.
- Jag ber om ursäkt för att ni fick vänta. - Det gör ingenting.
- Max Liverani. - Vincenzo Malerba. Angenämnt.
- Varsågod. - Tack.
Vi håller på och lanserar en ny parfym och jag har mycket att göra.
Det kan jag tänka mig.
- Har ni jobbat länge för Marinoni? - Hela mitt liv i stort sett.
Vi är som en klubb.
Han skapar och jag arbetar med den mycket långtråkiga finansbiten.
Fast utan den skulle ingenting skapas.
På vilket sätt kan jag hjälpa er?
Den här annonsen har ni satt in, eller hur?
- Ja, det har jag. - Fem år i rad?
Jag och Desi hade en speciell relation.
Hon arbetade hos oss som modell.
Hon var fantastiskt vacker.
En av de vackraste kvinnor jag någonsin har känt.
Jag...
tappade huvudet.
Hon ville jag skulle lämna min fru, mina barn och jag...
har aldrig känt så förut.
Så jag lämnade dem.
Men så en kväll kom ett telefonsamtal
där någon berättade för mig att
hon hade kastat sig ut från sin lägenhet på sjätte våningen.
Eller så knuffade kanske någon ut henne.
Kvällen hon dog var jag och Marinoni i Tokyo...
för att inviga vår butik.
Varför har ni öppnat fallet igen?
För att nu är det två modeller som har hittats döda på asfalten.
Och båda två arbetade för er hos Firma Marinoni.
Ett märkligt sammanträffande, eller hur?
Ha en trevlig dag, doktor Liverani.
- Från och med idag bor du här. - Men jag trivdes på residenset.
Du är inte "residens-typen".
- Heidi! - Hej, Giorgio!
Britt, får jag presentera Giorgio Viganotti.
Den största skvallerjournalisten i Milanos modevärld...
men också den allra bästa.
- Trevligt att träffas. - Trevligt att träffas.
- Brigitta Olsson! - Känner vi varandra?
Jag var på visningen i Rom. Hur skulle jag ha kunnat missa er?
Jag skulle vilja ha en intervju innan ni blir mycket berömd.
Om såna saker får ni tala med huvudkontoret.
Daria Marinoni.
Vi är goda vänner. Jag ringer henne.
Bodde inte även Alexandra i det här huset?
Ja.
Hej då, Giorgio. Vi hörs snart igen skulle jag tro.
Hej då, Britt. Och mina gratulationer.
Varför har du inte berättat att Alexandra bodde här?
Britt, att du får bo här är en stor ära.
Frederico låter bara nummer ett bo här.
För många år sen bodde även jag här.
Om några dagar hämtar vi hit alla dina saker.
Så vacker hon var.
Här. Det är dina nycklar.
Nu är det ditt hem.
När Alexandra kom till Milano...
var hon som du är nu: enkel, oskuldsfull.
Sen förändrades hon. Och hon förlorade sig själv.
Droger, män...
Hon fick ett fult slut.
Hör på, Britt. Tänk bara på jobbet.
Njut av det, så länge du kan.
För i det här yrket är du slut när du har blivit 26 år.
Som om du fyllt 80.
Om kom alltid ihåg det här:
I modevärlden kan du bara lita på en enda vän...
Spegeln.
Hej, det är Heidi. Jag ringde agenturen i New York.
De väntade på dig och du dök aldrig upp.
Vill du slänga bort din karriär?! Frederico är utom sig av ilska.
Ring mig omedelbart!
Vilken hagga!
Hallå?
Hej, Cris.
Nej, Frederico är inte hemma än.
Skitsnack! Han vill inte prata med mig, han vill ha iväg mig.
Men jag åker inte till New York. Jag tänker stanna här och ruttna!
- Lugna dig, Cris. - Jag är jättelugn!
Och nämn förresten ordet "Davos" till din bror när han kommer tillbaks.
Han kommer att förstå.
Har du kommit hem nu?
Vem fan är du?! Vad fan vill du?! Din jävla galning!
Låt mig vara ifred, förstått! Dra åt helvete!
- Hallå? - Det är Cristiana Landolfi, minns ni mig?
Ja, jag minns. Vad har hänt?
En galning som har förföljt mig ringde. Han ringde även Alexandra. Jag är rädd.
Kan ni komma förbi stationen imorgon så pratar vi då?
Nej, snälla, kom genast. Det står en mörk bil utanför...
precis som den som förföljde oss. Jag är ensam och hotad.
- Vad har ni för adress? - Via Silicone 21.
- Porttelefon? - Det finns en, den går bara till mig.
Lås överallt och släpp inte in någon.
Vad är det? Måste du iväg?
Precis som du sa till mig så arbetar poliser på nätterna.
Försvinn iväg, jävla svin. Jag har ringt polisen och de är på väg. Fattar du?!
Har du förstått?!!
- Godmorgon, doktorn. - Godmorgon.
Jag hittade henne så här. Naken.
Obduktionen får visa om hon blev våldtagen.
Mördaren lämnade avtryck efter sig.
- Galoscher, skulle jag tro. - Vilken typ.
Överdragsgaloscher. Det regnade.
Du hade rätt, din envisa syditalienare. Nu har vi två döda modeller.
Kanske tre med Desideria Scotton. Alla tre jobbade för Marinoni.
Vad gör du här egentligen?
Hon ringde mig. Hon hade fått ett samtal från någon galning som förföljde henne.
Samma som hade ringt Alexandra Larsson.
Mancuso, jag vill ha en lista över alla inkommande och utgående samtal...
på Landolfis nummer. Vänta!
Även på mobilen. Och kontrollera hennes dator.
Jag tar itu med det.
Doktorn, om ni ursäktar...
Det är möjligt att vi känner till den sista personen som ringde henne.
Hej, det är Heidi. Jag ringde agenturen i New York.
De väntade på dig och du dök aldrig upp.
Vill du slänga bort din karriär?! Frederico är utom sig av ilska.
- Vem är Frederico? - Frederico Marinoni, designern.
- Tack. - Adjö, signorina.
Madonna, vilken uppenbarelse.
Vet du var jag såg henne? Hos Smeraldos residens.
Huset där Desideria Scotton dog. Rätta till slipsen.
Det gäller er också.
En present från min fru. Nog snackat.
- Exakt. - Jag hörde dig.
Jag förstår inte vart ni vill komma, kommisarie...
Malerba. Vincenzo Malerba.
- Och jag heter Carmine Mancuso. - Men snälla...! - Ursäkta.
Jag försöker ta reda på vem som mördat era tre modeller.
Och då letar ni här?
De flickorna var en del av familjen.
Varför ville ni då skicka Cristiana Landolfi till New York?
Långt från familjen.
- Hör på, signor Malerba. - Schh...
Jag tar inte liv, jag skapar.
Och jag är den som har drabbats hårdast av den här historien.
Marinonis modeller tar droger, mördas...
- Ingen vidare PR, eller hur? - Någon kanske vill åt er?
- Har ni några fiender? - Jag har tappat räkningen.
Man blir inte Frederico Marinoni utan att skaffa sig fiender...
min gode kommisarie Malerba.
Kan ni ge mig ett exempel?
Tanino Andó...
En sömmerska, en patetisk nolla.
Han ogillar mig för att jag är mer känd än honom...
och för att jag tog Bruce ifrån honom.
Nu slutar vi med det där.
Jag skulle vilja prata mer om era fiender, signor Marinoni.
Kan ni komma på någon annan?
Daria, varför svarar inte du? Du tog in honom i familjen.
Min bror pratar om min ex-make.
- Beppe Luini är en... - ...typ av playboy!
Han gifte in sig för pengarna, men nu är vi fria från honom.
- Även om det kostade oss en hel del. - Desto mer för mig.
Vad arbetar han med?
Han driver en nattklubb, "Cuba Libre".
- Ja, Mancuso. Vad händer? - Jag är i Brera.
Beppe Luini gick in i ett hus på via Marco Formentiti 1.
Marco Formentini? Är du säker?
Jättesäker, jag står utanför.
Fan också, där bodde ju Alexandra Larsson. Jag kommer genast.
Du vet inte det här om familjen Marinoni.
De är hänsynslösa människor som saknar hjärta.
Inbilla dig ingenting, de kommer att utnyttja dig.
För eller senare kommer de att skada dig, som de gjorde med mig.
Vad vill ni mig?
Göra dig rik.
Skulle du vilja tjäna en miljon euro?
Det finns något du skulle kunna göra för mig. Du rör dig i casa Marioni.
Du är hans skapelse.
Man litar på dig för du är oskuldsfull, därför borde det vara lätt för dig.
Gå in i hans panikrum...
och fotografera hans nya kollektion.
Vem har skickat er? Ni är ingen designer.
En miljon för att ta foton, inte för att ställa frågor.
Om jag ställer upp. Som ni sa är jag oskuldsfull. Och nu ska ni gå.
Är det samma säng som förut i ditt rum?
Jag har många fina minnen från det här huset.
Vet du att du liknar Alexandra?
Var försiktig.
- Är han kvar därinne? - Han är kvar.
- Fortsätt att följa efter honom, okej? - Okej.
Mannen som kom ut nyss, vem hade han besökt?
Han var på andra våningen, där den nya modellen bor.
Tack.
Goddag, jag är poliskommisarie.
Kom in.
- Varsågod. - Tack.
Ni minns nog inte mig, men vi har setts två gånger.
- I Smeraldo-residenset... - ...och utanför casa Marinoni.
Just det.
Vi följde efter den man som alldeles nyss kom ut härifrån.
Beppe Luini. Känner ni honom väl?
Nej, jag hade aldrig sett honom förut.
Han presenterade sig som Daria Marinonis make och därför släppte jag in honom.
Ex-make. Och vad ville han er?
Han ville jag skulle hjälpa honom att stjäla Marinonis nya kollektion.
Jag slängde ut honom.
Bra gjort. Det är bäst att inte ha någon som honom hemma hos sig.
Han hotade mig också.
Här är mitt telefonnummer.
Kom ihåg det. Ring mig om han visar sig igen.
- Tack, kommisarien. - Adjö.
- Svara ni, jag klarar mig. - Tack.
Hallå?
Hallå?!
Snälla, sluta!
Hallå? Hallå?
Har det hänt förut?
Ja, tre-fyra gånger.
Han säger inget, flämtar bara.
- Har ni gjort någon anmälan? - Inte ännu.
Jag sätter genast er telefon under bevakning.
- Ta det bara lugnt, signorina. - Tack, kommisarien.
Herregud, Tanino Andó.
Välkommen.
Hej.
Så det där kräket erbjöd dig en miljon.
Ja, han ville att jag skulle fotografera mönstren till din nya kollektion.
Min kollektion är värd mer än så. Nu vet jag att jag kan lita på dig.
Inser du nu vem du gifte dig med? Toka!
Tack och lov att jag jagade iväg honom.
Och därför fick du också en fiende för all framtid.
Skål och välkommen.
Sa han vem som skulle köpa fotona?
- Nej. - Men det vet vi redan. Eller hur, Bruce?
- Andó. - Men du har ju inget bevis!
- Hur vet du att det är han? - Försvarar du honom nu?
För i så fall skulle jag inte gråta om du återvände till honom.
Kom hit. Jag ber om ursäkt.
Jag åker hem nu.
- Jag kör dig. - Nej, tack. Jag tar en taxi.
Vi fick fram varifrån galningen ringde.
Från en telefonkiosk på via Pontaccio.
Via Pontaccio?
Via Pontaccio, Via Pontaccio...
Det är 100 meter från signorina Olssons hus.
- Ta det lugnt, det är jag. - Det är någon där inne!
Polisen! Stanna! Stanna!
Upp med händerna!
Seså, Viganotti, snacka nu! Vi har ingen tid att förlora. Snacka, för fan!
Jag säger det igen...
- Jag har inte dödat någon. - Det säger ni, ja.
Ni visste att hon var hemma och gick dit för att mörda henne!
Jag vet att det kan se ut så, men jag gick bara dit för...
Jag gick dit för de här.
Vad fan grinar du för, din pervese jävel?
Ni ringde anonymt till Brigitta Olsson, Cristiana Landolfi och vem vet mer!
Bara för att höra deras röster, för att få lite kontakt.
Såna som de skulle aldrig gå ut med någon som jag.
Och därför mördade du dem! Du hatade dem för att du inte kunde få dem!
Nej. Nej!
Jag är ingen mördare.
Jag är bara en vanlig stackare.
En ensam man.
Jag skulle aldrig göra en fluga förnär.
Det får lagen avgöra. För du är arresterad.
- Det är en fin tösabit. - Tösabit!
Är du nöjd? Nu lär det inte bli en polis.
Män är bättre poliser...skämtar bara. Vi ska bli pappa och mamma!
Ja, jäklar...
Grattis på födelsedagen, mamma.
Mamma, du är fantastisk.
Det behövdes en födelsedag för att ni skulle komma ihåg er gamla mamma.
Jag är placerad i den lilla sjövillan och ni besöker mig så sällan.
Vilken katastrof.
Ursäkta, jag ska bara byta skjorta. Jag kommer strax.
- Du bär den väl, Bruce. - Det får vi hoppas.
Flaskan är öppnad. Det är ju till min fördel.
Britt, du skulle ha sett min Frederico när han var liten.
Han var galen i film, skådespelerskorna och deras klänningar.
När han kom hem låste han in sig på sitt rum...
och istället för att gå och leka som de andra barnen...
tog han fram sina färgpennor...
och började rita kläder för Elizabeth Taylor...
eller Deborah Kerr.
Jag sydde och han hjälpte mig.
Och på det sättet blev han den som han blev.
Mamma, ikväll ska din lille son ge dig en speciell present.
Du ska få se min nya kollektion.
Ni har tur, signora Pina. Ni är den första som får se den i Milano...
ja, i hela världen skulle jag tro.
Jag blir rörd.
Följ med mig, mamma.
Säg till Bruce att vi är i panikrummet.
Jag kanske la nyckeln i de andra byxorna. Jag ska hämta den.
- Dörren är öppen. - Vad?
Dörren är öppen.
Vad gör du?
När gick du tillbaks till Tanino?
Hur kan du göra så här?! Jag har gett dig allt!
Det var jag som gav upp allt för dig och nu vill jag ha något tillbaks!
- Du vet vad jag pratar om. - Du kommer aldrig att få det, inte nu.
Ut härifrån! Försvinn och låt mig aldrig se dig igen!
Det här var grymt av dig.
Du önskar alltså att jag ger mig iväg så här!
Försvinn! Ut härifrån!
Det slutar inte med det här, Frederico!
Har du inte glömt något?
Kom, mamma.
Och ni vill...?
- Vad är klockan? - 14, signor Luini.
Ursäkta, jag sov. Jag jobbar på nätterna.
Det vet vi.
Kanske ni också gör annat på nätterna? Tillåter ni?
- Vad vill ni mig? - Vackert hus, signor Luini.
- Vad kan jag göra för er? - Bruce Norton mördades inatt.
Jag kan inte tro det. Hur då?
Igår kväll hittade Marinoni honom när han tog foto av den nya kollektionen.
Han fick betalt för det.
Och det var ni som betalade.
Precis det ni försökte med Brigitta Olsson.
Antagligen arbetar ni för Tanino Andó...
som ni träffade i parken.
Ni vet vad jag pratar om, eller hur?
Det kallas industrispionage.
Det är ett brott. Säg mig, var befann ni er igår kväll?
På min nattklubb.
Och sen åkte jag hit med sällskap.
Jag beklagar, men jag har ett alibi. Två alibin, faktiskt.
Fan också, Mancuso. De har alla ett alibi.
Marinoni var hemma. Andó var på La Scala med 3000 andra...
Och Beppe Luini tillbringade natten med två snygga tjejer.
Men vem mördade då de där modellerna?
Absolut inte Viganotti. Han satt i en cell i natt.
Han är pervers, men ingen mördare.
Jag måste tyvärr säga att vi får börja om från början.
Ni som har pluggat och är lärd borde väl veta något?
Vad fan har det med utbildning att göra?
Jag frågar mig, varför pratar jag ens med dig?
- Goddag. - Goddag.
Kommisarien, kolla vilken snygg kändis som väntar vid ert skrivbord.
Igår tog de Alexandras saker.
Det dök det här fotot upp. Det låg i en bok.
Det kanske kan hjälpa till med utredningen?
Verkligen. Det är något intressant som ändrar många saker.
Alexandra Larsson i säng med Bruce Norton.
Fästman till Marinoni eller Tanino Andó?
Vi behöver ta reda på när fotot togs...
och framförallt vem som tog det. Det döljs av blixten.
Fy fan, vad det här kaffet är äckligt!
Ursäkta. Vet ni något ställe med bra kaffe? Skulle ni vilja gå dit?
Mina föräldrar är inte rika. De har sålt blommor hela livet, precis som jag.
Det är ett tufft jobb. Man måste upp tidigt, stå ute i kylan.
Skära stjälkar, ta bort blad, akta sig för taggarna.
Och så står man hela tiden, som om man paraderade.
Jag kommer också från en fattig familj, de var bönder i södra Italien.
Varför blev ni polis?
Det blev så.
Mina föräldrar slet för att kunna låta mig studera.
Jag hade tänkt bli advokat. Kan ni tänka er, jag som advokat!
Efter studierna hade jag två alternativ.
Antingen stå och göra fotostatkopior på något kontor.
Sen läste jag att det var en tävling för att bli polis.
Och nu sitter jag här.
Ni gjorde rätt val. Ni är duktig i ert yrke.
- Det var vänligt sagt av er. - Snälla, säg du till mig.
- Okej, det var snällt av dig... - Britt.
- Tack, Vincenzo. - Det är bara min plikt.
Ni är den enda i Milano som jag kan anförtro mig åt.
När jag kom till Milano var det som en dröm, en saga.
Men jag fick ett bryskt uppvaknande.
Modevärlden är inte som jag trodde.
Jag trodde jag skulle åka bort ett tag och sen åka hem igen.
Det var ett tillfälle jag inte kunde missa.
- Absolut inte. - Tursamt nog fanns du där.
Säg inte så, jag rodnar.
- Tack. - Det var så lite så.
Tycker du om köttbullar och inlagd sill?
Jag förstår inte...
Det är svenska maträtter. Om du kommer någon kväll ska jag bjuda på dem.
Det skulle vara jättetrevligt.
Men jag kan inte.
Av 2 anledningar. Jag är polis och kan inte umgås med någon i en utredning.
Och för det andra...
Vi ska ha barn.
- Du vet inte hur ledsen jag är. - Jag förstår. Hej då.
Ja, Mancuso?
Verkligen?
Jag kommer genast.
Ännu en ur modevärlden som lämnar in.
Fast den här gjorde det helt själv.
De sparkade honom från tidningen.
Han lämnade en lapp efter sig.
Imorgon är han återigen på förstasidan i tidningen.
Det här var kanske det han ville? Att göra en stor sorti från scenen.
"Modets Hemligheter" av Giorgio Viganotti
Det finns tre typer av modeller: A, B och C.
A-typen paraderar, B-typen lockar köparna...
och C-typen är småfnask.
Som man brukar säga: "Under klänningen finns ingenting".
Vart 10:e år dyker det upp en super-A, som Alexandra Larsson.
- Läser du fortfarande? - Ja.
Kom och lägg dig.
Jag kommer strax, älskling.
Alexandra Larsson var den perfekta modellen för Marinoni. Hon var hans ikon.
Men plötsligt, hösten 2007...
försvann Alexandra Larsson. Under 4 månader vet ingen vad hon gjorde.
Men sen en kväll dök hon upp i Milano i all sin strålande skönhet.
Vad fick henne att försvinna så mystiskt...
på höjden av sin karriär? Vart tog hon vägen?
Hallå? Mamma.
I salongsmöbeln hittade jag några gamla papper gömda.
- Vilka gamla papper? - Vad menar du med, "vilka papper"?
Papperen som beskriver vad du gjorde i Schweiz. I Davos.
Varför har du aldrig berättat det för mig?
Gjorde du det här utan att berätta ett dugg för mig?
Jag som är din mamma!
Vad hände?
Svara mig! Svara mig!
Vi hittade henne så här, men då var det för sent. Jag beklagar.
Nej, mamma...
Snälla, förlåt mig.
I Davos, i Schweiz.
Det var där Alexandra befann sig hösten 2007.
- Hur hittade du det? - På Cristiana Landolfis dator.
Jag kollade bland hennes mail och då dök det här upp, från hösten 2007.
"Hej Cristiana. Jag är fortfarande i Davos".
"Du vet inte hur vackert det är här".
"Varje dag går jag till en restaurang, il Tofi..."
"där jag tittar på bergen och skogen. Det är fantastiskt. Kram. Alexandra".
- Duktigt, Mancuso. - Tack.
Du är värd en fin resa. Till Schweiz.
- Säkert? - Det har du förtjänat.
Hon kom ofta till oss. Jag fick hennes autograf.
Jag har en påse med autografer.
Jag fick en av agent 007. Roger Moore.
- Tänka sig. - Han åkte skidor här.
Men på hösten har ni inte snö, eller hur? Vad gjorde Alexandra Larsson här?
- Kanske för den rena luften? - Var bodde hon. På hotell?
Nej, i en stuga utanför byn.
Det berättade en kompis som kör taxi för mig. Han körde henne dit.
- Vart då hän? - Hon levde tillbakadraget.
Han körde henne ofta till regionsjukhuset.
Dit åkte hon varje vecka.
Alexandra Larsson...
Nej, jag kommer inte ihåg någon Alexandra Larsson.
Snälla, gör en ansträngning för att minnas.
Hon fanns i alla tidningar.
Vi pratar om en av världens vackraste kvinnor.
Hit kommer många berömda personer för att bli behandlade.
De litar på vår totala sekretess...
och vår vanliga diskretion.
Jag beklagar, men jag minns inte henne.
Och nu har jag saker att ta hand om. Ha en trevlig dag.
- Adjö. - Adjö.
- Koppen, Mancuso. - Javisst. Auf wiedersehen.
Jag ska säga dig vad hon gjorde här. Hon kom hit för avgiftning.
Såna där modeller lever ett visst liv...
Det gör de alla. Britney Spears, Lindsay Lohan, Kate Moss...
- Känner du till alla dem? - Vi är facebook-generationen.
Du ber mig bli din vän, jag ber dig bli min vän...
Mancuso, var tyst och kör till Milano. Jag vill inte höra ett ord från dig.
Ziegler här. Det kom två italienska poliser hit...
...för att ställa frågor.
Följ med mig. Jag ska visa dig något.
Min mamma bodde här. Varsågod.
- Nu ska du också bo här. - Jag?
Ja, tillsammans med mig. Jag kommer också att bo här.
Nu när min mamma är död behöver jag en kvinna vid min sida.
- Hej, signor Frederico. - Nej, nej...
Då fortsätter vi vår lek. Den här?
- Hund. - Visst är han fin. Det är Luigino.
Min mamma tog hand om honom. Jag har adopterat honom.
- Den här? - Krokodil.
Jag måste tänka på framtiden och kunna lämna över allt jag skapat till någon.
En vacker dag är allt här hans. Och ditt.
Jag vill att vi gifter oss.
Marinoni vill gifta sig med mig.
Vaddå gifta sig med dig?
Ja. Han har en son och vill att jag ska bli hans mamma.
- En son. - Han är 3 år och adopterad.
Han bor där. I villan där hans mor bodde.
Ska du gifta dig med honom?
En man som honom?
En bög?
Det blir ett skenäktenskap.
Jag behöver bara ta hand om barnet.
Det är dårskap, skulle jag säga.
Du kan inte acceptera den typen av frieri.
- Det är sjukt. - Varför då?
- Vaddå varför då? - Jag har tänkt igenom det här.
- Du har tänkt... - Ja.
Vilken kvinna som helst borde göra det innan hon tackar nej.
Om jag accepterar blir jag rik och kan köpa ett hus åt min mamma på landet.
- Det har alltid varit hennes dröm. - Låter det bra, tycker du?
Hur har han kunnat adoptera ett barn?
Lagen tillåter det bara för gifta par.
- Med pengar kan man göra allt. - Ja, med pengar kan man alltid göra allt.
Man kan även köpa det naturliga sättet.
- Vad pratar du om? - Fotot, Britt. Det som du gav mig.
Ja, Alexandra Larsson har varit gravid.
Vid obduktionen fann jag tecken på episiotomi.
Kan ni säga det på italienska, tack?
Det är ett ingrepp som görs mellan anus och vagina.
Ett sätt att underlätta förlossningen.
Och det tyder på att barnet i huset är Alexandras son.
Där är Alexandra och Bruce son.
Han föddes på regionsjukhuset i Davos. Ursäkta. Vad har du upptäckt, Mancuso?
- Kommisarien, stora nyheter. - Berätta.
Jag har fått resultatet av den billack som hittades på Alexandra Larsson.
Bilen är en svart Mercedes CLK 200.
Tillverkningsåret är 2005. Och det är inte allt!
Jag gjorde en sökning från 2005 till 2006...
och det finns ungefär 200 såna bilar registrerade i Milano.
- Vet ni vem som äger en sån? - Nej, det vet jag inte.
Marinonis fd svåger, Beppe Luini.
Jag älskar dig, Mancuso!
- Vad vill ni, kommisarien? - Arrestera er.
Den här gången har ni inget alibi som håller. Jag har bevis.
Det var er bil som mördade Alexandra Larsson.
- Vilken bil? - En svart Mercedes med nummer DM472CF.
Den där Mercedesen...
Den var min, men inte längre.
Berätta! Blev den stulen? Dessa jävla tjuvar!
Det känns som om den blev stulen. Jag var tvungen att ge tillbaks den.
Jag fick den som present av Marinoni när jag gifte mig med hans syster.
När vi skiljdes tog han allt.
Huset, båten och även Mercedesen.
Det där hittar ni på.
Var snäll och håll händerna synliga, tack.
Jag är inte beväpnad. Jag ska bara ta fram ett papper. Okej?
Varsågod.
Här är det. En lista över allt som jag fick överlämna till Marinoni med datum.
Det är 3 år sen han tog bilen.
- Sant, han är inte adopterad. - Det är Bruce och Alexandras son.
Ni tog det här fotot, eller hur?
Ni hittade er pojkvän tillsammans med en kvinna.
Men Alexandra blev gravid och då fick ni en idé.
Istället för att hon gjorde abort tog ni henne till Schweiz, till Davos.
Ni ville att hon skulle föda där, långt ifrån Milano.
Sen tog ni hem honom till Italien.
Höll honom gömd i villan i Como.
Bara hans föräldrar visste att han var där.
Och då mördade ni dem.
Ni mördade även Cristiana Landolfi för att hon visste och kunde berätta.
Jag har inte stulit Luigino från någon.
Alexandra och Bruce var helt införstådda med allt.
Barnet föddes inte av misstag. Det var jag som hade ordnat allt.
Det avlades för min skull. Det var ingen erotisk lek.
Ni har rätt på en punkt.
Jag är rik, berömd och har allt.
Men vem ska ärva mitt imperium när jag dör?
Jag har inga barn, ingen kan ärva mig.
Ingen utom min syster, tyvärr.
Jag beslutade att jag skulle ha ett barn från några utvalda...
och jag ville att barnet skulle bli det vackraste i världen.
Då vände jag mig till två perfekta personer: Alexandra och Bruce.
Två personer som jag älskade och som inte kunde vägra.
Två som inte kunde backa ur.
I utbyte mot barnet erbjöd jag dem guld.
Villkoren i kontraktet var klara och definitiva.
Bruce var inget problem, inte förrän på slutet.
Han var mycket upprörd.
- Ut ur mitt liv! - Nej, du har ju min son.
Vi är bundna tillsammans för alltid nu.
Med Alexandra var det annorlunda.
För en kvinna är det inte samma sak.
Hon bär ett liv inom sig i nio månader.
Det skapas ett band av beroende.
Inget kontrakt kan ta bort de känslorna.
Jag glömmer aldrig ögonblicket då jag tog honom ifrån henne.
Hon kunde inte behålla honom. Hon hade skrivit under och fått pengarna.
De var tvungna att avstå från honom.
Från den dagen började hon att hata mig och även sig själv...
eftersom hon hade avstått från sitt barn.
Hon började dricka, använda droger och gick i säng med massor av män.
Vem vet, hon kanske lärde känna sin mördare någon av de nätterna.
För jag har varken mördat Alexandra eller Cris.
...eller Bruce.
Det här är er version.
Och ingen av de tre kan motsäga den.
Men verkligheten är en annan. Ni mördade dem, det ska jag bevisa.
Jag har hittat er bil, en Mercedes med nummer DM472CF.
Den bil som körde på Alexandra Larsson.
- Jag har aldrig haft en Mercedes. - Ja, det har ni.
Läs, det står här. Jag fick det av Beppe Luini.
Där står det att ni tog tillbaka er bröllopspresent.
En svart Mercedes.
Där nere finns er underskrift.
Ja, nu minns jag.
Men jag hämtade den aldrig.
Det gjorde en annan person.
Har du gömt dig?
Nu kommer jag.
Vänta tills jag tar dig.
Luigino! Var har du gömt dig?
Var är du?
Du ska aldrig gifta dig med Frederico.
Hör du mig?!
Du ska aldrig bli en del av vår familj.
Luigino kommer aldrig att bli din!
Han är min.
Jag ska vara hans mamma.
Även om jag aldrig kan få barn.
På grund av Desi.
De hade sex i min säng...
där han sov med mig på natten.
Du bara sitter där! Inser du hur illa du har gjort mig?
Jag borde lämna dig för du behandlar mig så illa.
I min säng! Hur kan du!? Vem är du!?
Han blev till ett odjur. Han sparkade mig ursinnigt.
Därför kan jag inte få barn.
Min man spräckte min livmoder med sina sparkar och...
det var slynan Desideria Scottons fel!
Hur kunde du göra så? Vet du vem jag är?
Nu kunde inte hon heller få barn. De trodde det var ett självmord.
Det gick ett ögonblick då jag inte rörde mig. Det var klart.
Men det började om 3 år senare.
Vart tänker du gå?
På min sista visning.
Sen går jag och tar Luigini med mig.
Till priset av ett krig med din bror. Jag har bestämt mig.
Hon skulle inte få ta dig, Luigino.
För jag hade planer för henne!
Det blev verkligen hennes sista visning!
Och sen tog jag hand om Cris.
För hon visste. Och framförallt pratade hon.
Pratade för mycket! Med den där lilla munnen!
Om någon fick reda på allt om Luigini...
var de tvungna att tas bort!
Jag skulle ha förlorat honom för alltid! Den siste var Bruce.
Han var snäll...
men han tänkte berätta allt.
Det kunde jag inte låta honom göra.
- Vad gör du? Är du galen? - Du ska inte prata något mer!
Nej, faster, sluta!
Vad gör du här?
Kom hit, min älskling.
Faster tycker så mycket om dig.
Nu går vi.
Stanna!
Kom inte närmare!
Signora, gör inget dumt nu, snälla.
Nej, lilla gubben.
Kom hit nu.
Herregud.
Vad vacker hon är. Så fantastisk. Gud, så fin hon är.
- Hon liknar dig. - Ja.
Hej. Hej...
Hej. Hej.
Vad ska hon heta?
Det har vi inte bestämt ännu.
- Visst är hon fin? - Väldigt fin.
Jag ska inte gifta mig med Marinoni längre.
- Jag tror det blir bäst. - Vad ska du göra nu?
Jag ska åka hem igen.
Det här var som en semester i Milano, det är allt.
Även vad gäller mode?
Modet växlar varje årstid. Jag tror inte jag behöver det.
Fast man vet aldrig.
Vi får se.
- Lycka till. - Lycka till du också.
- Hej då. - Hej.
Jag fick aldrig veta hur dina köttbullar och sill smakade.
Ja, det var synd.
Tack.
Kom.
Luigini, det här är dina morföräldrar.
De kommer att tycka mycket om dig, skulle jag tro.
Min skatt!
Kom.
Tack, Marinoni.
Översatt av: Profondo rosso